Released on www.Danishbits.org For invite: danishbits.invite@gmail.com
Virginia 1864 tre år in i inbördeskriget
Varsågod.
Är du rädd?
Nej!
Jo.
Det är jag också.
Kan du röra dig?
Jag ska försöka, om det finns nånstans att ta vägen.
Farnsworthskolan ligger på andra sidan skogen.
Miss Martha Farnsworths skola för unga kvinnor.
Finns det några män där?
Bara fyra andra elever, en lärarinna, och miss Farnsworth.
Slavarna stack.
Jag kan inte säga att en yankee är välkommen men...
- ...det är bättre än här. - Det är sant.
Jag accepterar din inbjudan, kan du hjälpa mig upp?
Vänta lite, okej? Så jag kan hämta andan.
Ja, sir.
Kom hit.
Du är mycket tyngre än min bror.
Var är han nu?
Han blev dödad i Tennessee.
Det var inte nån av oss. Jag var aldrig i Tennessee.
- Vad heter du? - Amelia Dabney.
Jag heter McBurney. Korpral John McBurney.
Trevligt att råkas, korpral.
- Vart var det vi skulle gå? - Miss Farnsworths skola för unga kvinnor.
Med bara fem elever?
De andra flickorna har åkt hem men miss Martha håller öppet.
Det är mest för att vi inte har nånstans att ta vägen.
Jag är från Georgia men min mor tyckte det var bättre...
...om jag stannade här i Virginia...
...med er general Sherman där nere så nära Atlanta.
Deserterade du?
Jag var med 66:e från New York.
Vi blev angripna.
Jag föll...
- ...och allt gick åt helsike. - Vill du gå tillbaka? Jag kan visa vägen.
Inte nu.
Kanske senare när mitt ben slutat blöda.
FARNSWORTHSKOLAN
...och nu verbet "att vara".
Miss Emily.
Miss Martha!
Marie, följ med mig.
Hjälp!
Miss Martha!
- Amy! - Hjälp!
Vad har hänt? Är du okej?
- Hur kom han hit? - Han var ensam i skogen.
- Jag kunde inte lämna honom att dö. - Du vet att du inte får gå så långt!
Är han död?
Nej. Inte än.
Snabbt, vi måste flytta honom till verandan.
Lyft upp honom. Edwina, ta tag i axeln.
- Ja, miss Martha. - Flickor! Ta honom till verandan. Snabbt!
Alla måste hjälpa till. Ta hans ben, flickor. Ett...två...
- Han kan vara farlig. - Lyft upp honom bara.
66:e New York.
Tacksam att få vara er fånge.
Han är en riktig blårock. De våldtar alla sydstatskvinnor de ser.
- Sluta med det där struntpratet, Jane! - Det är sant.
Man ser inte på hans ansikte att han är en yankee.
Amy, spring in och hämta den blå trasan och knyt den vid grinden.
En blå trasa så patrullen ser att vi fångat en levande yankee.
Varför ropade du inte?
- Du måste ha sett dem på fälten! - Förlåt. Jag glömde att jag skulle spana.
Du får inte glömma.
Nästa gång är det tiggare från unionen. Det är så vi förlorade våra höns.
Då så.
Marie, gå upp dit.
- Ropa om du ser våra soldater. - Vi borde tvätta hans sår.
Ja. Och vi kommer att behöva sy ihop det.
Amy, hämta den blå trasan, knyt den vid grinden så patrullen ser den.
- Med allt blod han förlorat skulle han dö. - Är inte det vad en kristen bör göra?
Ja. Ja, du har rätt. Det är det.
Han kommer aldrig att klara det. Så vi väntar tills han är i bättre form...
...innan han förs bort. Ta in honom. Kom igen.
Koka upp vatten, Emily.
Och vi behöver tygstycken. Vadsomhelst som vi kan avvara.
Alicia, Jane, leta rätt på tygstycken och ta dem till musikrummet.
- Hör ni mig? - Ja, ma'am.
- Miss Edwina. - Stäng dörren, flickor.
- Jag behöver en sax. - Ja, miss Martha.
Här.
- Hämta mer tyg. Jag behöver tyg. - Ja, miss Martha.
Det finns tillräckligt med metall här för att sko en häst.
Jag tror jag får bort det mesta.
Jag behöver en nål nu.
Hämta nål och tråd.
- Backa undan. - Sluta.
- Hör du vad de säger? - Nej.
Edwina, hämta lite vatten.
- Jag ska tvätta honom. - Ja, miss Martha.
Jag trodde väl det.
- Kommer han att dö? - Inte idag, det tror jag inte.
Vad kommer att hända?
Vi överlämnar honom till patrullen förstås.
Under tiden får ni inte smyga omkring här.
Eller springa ut och in i rummet. Hör ni det?
Hans namn, om ni undrar, är korpral John McBurney.
Han kommer inte att vara här länge nog för att hans namn ska spela nån roll.
Det har varit för mycket distraktion, så inga mer studier idag.
- Vi har många lagningar att göra. - Bra!
- Mot syrummet. - Kom nu, flickor.
- Jag blir inte kvar här mycket längre, Amy. - Försiktigt, sätt stygnen i räta rader.
Jane, det gäller detsamma för dig som för alla andra.
- Du har ingenstans att ta vägen. - Det har jag visst!
Min far strider med general Lee, om jag ville skulle soldater eskortera mig till honom nu.
Om nån visste var det var.
Jämnt och fint.
Min mor skrev från Charleston att blockaden är förfärlig.
Hon säger att jag antagligen äter bättre här än hemma.
Ja.
- Du skulle inte ha tagit hit den där yankeen. - Jag håller med.
Han är nog spion och släpper in blårockarna så de kan plundra trädgården.
- Jag tvivlar på det. - Miss Edwina, är inte ni rädd för blårocken?
Nej. Och det är väldigt dåligt uppförande att kalla honom så.
Han har ett namn.
Korpral John McBurney.
John...
- Låt mig se. - Gör jag rätt?
- Ja, men du kan sy tätare stygn. - Okej.
Det är våra pojkar, miss Martha. De går förbi här.
- Får vi hälsa på dem? - Nej. De får inte se er.
- Jag tror de har fångar. - Gå till övervåningen! Nu!
- Vad händer? - Jag ser inte.
- Vad har ni för nyheter? - De ska till fängelse för att dö.
- God afton, kapten. - God afton, ma'am.
Tror ni miss Martha berättar om honom?
- Är ni ensam här, ma'am? - Vi är bara några stycken.
- Berättar hon för honom? - Jag vet inte.
Sköt om er, ma'am.
Många jänkare har kommit ifrån sina enheter. De drar runt i skogarna och de är desperata.
- Jag undrar om ni kan avvara några kulor? - Vad skulle ni ha för glädje av det?
Min far lämnade sin revolver. Jag skulle vara tryggare om jag kunde använda den.
Jag ska se vad jag kan avvara.
- Tack. - Varsågod.
Han ger henne nåt.
Sköt om er.
- Okej, sätt fart nu. - De ger sig iväg.
Hon berättade inte.
- Vad gör du där? - Vi ses senare.
- Jag pratade bara med honom privat. - Låt honom vila.
Han är inte en av dina skadade fåglar eller skalbaggar.
Vi ber för alla dem vi förlorat.
Och vi ber att vi får vara trygga och säkra hela natten.
- Amen. - Amen.
Vill nån be om nån speciell välsignelse?
Jag ber att Herren måtte återge hälsan till den sårade soldaten.
Vi ber att han får hälsan åter och att han snart kan bege sig härifrån.
- Tror ni att han överlever? - Vet inte. Hoppas han inte hörs på natten.
Han kommer och tar er. De vet ni att han gör.
- Marie, sluta. - Gå tyst till era rum, flickor.
- God morgon. Det är väl morgon? - Klockan är ungefär sex.
Jag kunde tro det med tanke på lärkorna jag hörde.
- Gillar du fåglar? - Åh, jag älskar dem.
Allt vilt älskar jag...
- ...vilt och fritt. - Jag tror det är rödhakar.
- Jag kan visa några bon som jag samlat. - Det skulle vara en stor glädje för mig.
Det är bäst att jag går, miss Martha ska lägga om ditt förband.
Okej, då. Tack, raring.
Jag gillar ärtor.
- Du börjar bli riktigt bra på det där. - Jaha.
- Får jag ta en ärta? - Ja.
Hoppsan, jag tappade den.
Kan jag få en till?
- God morgon. - God morgon.
Hur är det med jänkaren?
Det är bra, mycket bättre.
Hur länge ska han vara i musikrummet?
- Tills han är mycket bättre. - Men hur ska jag kunna öva på fiolen...
- ...med en farlig fiende i samma rum? - Miss Jane. Snälla.
- God morgon, flickor. - God morgon, miss Martha.
Säg mig, Amy, hittade du några svampar när du var ute och samlade soldater?
Det gjorde jag, men jag vet inte om de är ätbara.
- Vi tittar på dem senare, ska vi det? - Ja, ma'am.
Det verkar som soldatens närvaro påverkar er.
Sköt dina göromål, du har arbete och studier.
- Ska vi inte ha musik här idag? - Nej. Gå till biblioteket.
- God morgon, korpral. - God morgon, ma'am.
Jag tror jag stör er verksamhet.
Ja. Det gör ni verkligen.
Ni skräder inte orden, ma'am.
Ni är rättfram, jag gillar det.
Så det gör ni?
Tror ni att det gör nån skillnad för mig om ni gillar det eller ej?
Min åsikt betyder säkert ingenting för er.
- Jag söker inte efter er uppskattning. - Inte? Vad söker ni då efter?
Ingenting. Ni har redan gjort mycket för mig och jag är mycket tacksam.
Är ni inte rädd att jag överlämnar er till våra soldater?
Jag tror inte det.
Jag är ju inte helt säker men...
...jag tror det finns värre saker jag kan råka ut för.
Jag vill inte åka i fängelse, men det är bättre än att vara död.
Och det är vad jag vore om ni inte hade hjälpt mig.
Inte nödvändigtvis.
- Plågas ni av ert ben? - Lite.
- Jag har hört att förlorad känsel är värre. - Verkligen.
Det finns brandy om ni vill ha.
- Det vore trevligt. - Det är inte för er trevnad...
...bara för att ge er lindring.
- Ja. - Minns det, korpral McBurney...
...ni är inte gäst här. Ni är en ovälkommen besökare.
- Vi har inte för avsikt att underhålla er. - Jag förväntar mig inte det, ma'am...
...även om ni ska märka att jag är lättroad.
- Vad är det, miss? - Jag undrar bara om jag kan hjälpa till.
Nej. Det är inget du kan göra.
Du har studier och annat arbete som håller dig sysselsatt.
Jag ville bara hjälpa till.
Det behövs inte.
Och miss Alicia, säg till de andra att det här rummet är förbjudet område.
Ja, ma'am.
Ni kan lita på mig i ert hus, ma'am.
- Jag känner er inte. - Om ni kände mig skulle ni göra det.
Ni blir inte kvar här tillräckligt länge för det.
Ma'am?
Ja, korpral.
Jag antar att det inte går att få en bit tvål och en rakkniv, eller?
Låt mig se vad jag kan hitta.
Tack, ma'am.
Uttryck aldrig kärlek som Med ord ej uttryckas kan
För den milda
Var noga med dina e:n.
Mycket bra, miss Jane.
Är vi klara snart?
Snart. Det här är sista raden.
Alicia!
Jag ville ger er den i går kväll för jag var rädd att ni skulle dö.
Men så tänkte jag att ni var medvetslös så ni kunde ändå inte läsa den.
- Det är logiskt. - Är ni katolik?
- Jag är döpt. - Nåväl, här får ni en bönbok.
Tack.
Jag tänkte att ni kanske behövde bikta er, om ni skulle dö.
Åh, jag tror att jag ska hänga med ett tag till.
Vad tänker jag på? Jag är John Patrick McBurney.
- Trevligt att träffa er, sir. - Trevligt att träffa er, madam.
Ett ögonblick, miss. Var ska du ta vägen med mina pärlörhängen?
Åh, miss Edwina, var inte så ond.
Alla klär upp sig idag.
- Inte med mina smycken. - Jag ger tillbaka dem.
Och så vacker ni är den här morgonen, ni är själv uppklädd.
Nej.
Jag har inte sett den där underbara broschen sedan i julas.
Sköt ditt arbete.
Vänta...
Spring inte iväg. Ville ni träffa mig angående nåt?
Tack.
De ser ut som om ni försökt gräva en grop med dem.
Det gjorde jag.
Mitt under striden, med allt järnskrot som flög i luften.
Min första tanke var att gräva ner mig.
- Men när ni inte kunde, flydde ni? - Det gjorde jag.
Vid Gud, det gjorde jag.
Det var inte modigt av er att fly.
- Kanske inte, men det var smart. Tror jag. - För att ni lever?
Och nu har jag träffat er.
Ni känner mig inte ens.
Jag vet ert namn.
Miss Edwina Morrow.
Och vad mer har ni fått veta om mig?
Ingenting utöver ert namn.
Ett underbart namn.
- Jag hoppas flickorna inte kom med skvaller. - Inte bryr ni er om vad de säger?
Nej, men jag vill inte att ni får fel intryck.
Så ni bryr er om vad jag tänker om er.
Ni är en främling här. Det är allt. Och jag vill inte att ni blir vilseledd.
Då kanske ni kan säga hur det ligger till och berätta lite om er själv.
Varifrån är ni, miss Edwina Morrow?
Min fars hem ligger i Richmond.
Jag lämnade Savannah när jag var rätt ung.
Vi bodde på olika ställen på grund av min fars affärer.
Väntar ni på att er fästman ska återvända när kriget är över?
Jag har ingen i det militära.
Och hur hamnade ni här?
Varför är ni intresserad av mig?
Jag tror att ni och jag, vi är båda lite malplacerade här.
Jag är säker på att ni är oberoende och de andra vet inte hur de ska närma sig er.
Och sedan är det förstås ert utseende.
- Det har ingen betydelse för mig. - Men det har betydelse för andra.
Ursäkta om jag säger det, och hoppas att det inte stör, men...
...under mina resor har jag aldrig stött på en sån skönhet som er.
Säg mig en sak, miss Morrow.
Det är okej. Om ni kunde få vadsomhelst...
Vad är er högsta önskan, om ni kunde få vadsomhelst i hela världen?
Vadsomhelst?
Ja. Vadsomhelst.
Att bli förd långt bort härifrån.
- Adjö, korpral McBurney. - John.
Kommen till mig, I alla som arbeten och ären betungade, så skall jag giva eder ro.
Tagen på eder mitt ok och lären av mig...
...ty jag är saktmodig och ödmjuk i hjärtat...
...så skolen I finna ro för edra själar.
- Ty mitt ok är milt... - Får jag använda badrummet?
Kan du inte vänta?
Okej.
Ty mitt ok är milt...
...och min börda är lätt.
God natt, korpral.
Jag ber om Guds välsignelse över våra arméer
och att våra pojkar tryggt får återvända.
Ja.
Ett, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta...
- Är du beredd? - Okej.
Gör inte så!
Varsågod, Henry.
Okej.
Kom hit.
Korpral McBurney gav mig en av sina knappar.
Miss Amy.
Välsigna oss och välsigna Dina gåvor som ges till oss i Din stora godhet...
...genom Jesus Kristus, vår Herre.
- Amen. - Amen.
Jag har tänkt på att vi borde reflektera...
...över korpralens oväntade närvaro här i huset.
Tills hans ben läker, givetvis.
Och vi kan diskutera barmhärtighet och vad mer vi kan lära oss av hans närvaro här.
Vad tycker ni om det?
Miss Alicia, kan du berätta vad du tror att vi kan lära oss av hans närvaro här?
Ja, han kommer att påminna oss om...
...att det finns annat här i världen förutom lektioner.
Det tycks för mig vara det enda som borde finnas för en kvinna i din ålder.
Om vi studerar ordentligt när vi är unga kan vi förvänta oss ett lugnt och lyckligt liv...
...när vi möter världens alla distraktioner.
- N'est-ce pas? - Närvaron av den här avskyvärde fienden...
...är en ständig påminnelse att kriget fortfarande pågår...
...och uppoffringarna och bönerna vi måste be.
Får jag säga att varje pust av frisk luft från världen utanför...
...tycker jag är välkommen.
Han är visst legosoldat, så han kanske inte ens är en riktig fiende.
- Vad är en legosoldat? - Han får betalt för att strida.
- Han strider inte för deras sak. - Vi vet inget om det.
Han verkar studera naturen så jag hoppas få lära mig om främmande natur.
Han verkar vara en känslig person.
Gör han?
Jag tyckte han är förstående.
Gör du? Verkligen? Dela med dig mer av vad du kommit fram till, Edwina.
Som hängivna kristna...
...kan vi gå till korpralen efter middagen för en gemensam bön, innan vi drar oss tillbaka.
Ja, miss Martha.
Ska vi?
Korpral.
Vill ni göra oss sällskap i en aftonbön?
- Ja, ma'am. - Men först ska vi kanske ha lite musik.
- Om det inte är störande. - Nej, inte alls. Jag hör gärna lite musik.
Miss Jane?
Ja, ma'am.
Miss Jane, ni spelar underbart.
- Visst gör hon? - Verkligen.
- Kan det vara yankees? - Troligen inte. Det kan vara våra egna.
Edwina, vänta här med flickorna.
Om det är fiendesoldater knackar jag tre gånger på dörren.
- Vi väntar i skogen. - Hur gör vi med korpralen?
Han kan inte gå. Han stannar här.
Var tysta nu.
- Kan jag hjälpa er? - God afton.
- Är det våra? - Jag hoppas det.
- Miss Edwina, vad ska vi göra? - Oroa er inte, flickor.
Den här vägen.
Vilka är de?
Tror ni att de ska hämta korpralen?
Det kan vara så.
- Varför överlämnar vi honom inte? - Kommer de? Jag är så rädd.
Det är ingen fara.
Det är två av våra egna. Jag har gett dem nåt att äta. De är i köket.
Varför kom de hit?
För att erbjuda hjälp. Armén är på väg härifrån.
Hittills har jag inte berättat om korpralen.
Men jag skulle kunna be dem ta honom med sig.
Men han kan inte rida utan att skada sitt ben.
Jag kunde tala om att han är skadad. Och föreslå att de kommer tillbaka.
Men det kunde ta veckor, till och med månader.
De skulle säkert insistera på att ta honom nu...
...och vem vet vad som skulle hända med honom.
De kan skjuta honom och lämna honom att dö.
Korpralen kan få stanna tills han återhämtat sig...
...och sedan kan vi skicka iväg honom ensam.
Ja.
Vi bör betänka den kristna barmhärtigheten.
Ni talar om honom som om han inte var i rummet.
- Det är osäkert om han är en fiende. - Snälla, miss Martha!
Jag låter korpral McBurney stanna här tills hans ben har läkt.
Men om nån av er är emot det, berättar jag för soldaterna så får de avgöra hans öde.
Nån av er?
Miss Jane?
Då så...
...då stannar han.
Beslutet är fattat.
Gå och lägg er.
Kom igen, flickor. Iväg med er.
- Får vi gå och hälsa på soldaterna? - Nej. De ska inte frestas i onödan.
- Kom, flickor. - Miss Edwina.
Vilken kväll det har varit.
Det må jag säga...
...när de såg mig sa de att det finns inget mer skräckinjagande...
...än en skrämd kvinna med ett vapen.
När jag kommer tillbaka, gör ni mig sällskap över en brandy då, korpral?
Det gör jag gärna, ma'am.
Hur länge tror du han stannar här?
Miss Martha verkar gilla honom och jag tror att han trivs här.
Vad vet du om sånt?
Jag har pratat privat med honom.
Tror du för att du hittade honom har ni nåt speciellt?
Du är bara avundsjuk.
Det måste vara tröttande för er.
Jag kan inte säga att det inte har varit en kamp.
Jag beundrar er styrka.
Det måste vara svårt att vara stark hela tiden för flickorna.
De kan vara glada att de har er.
Jag försöker bara ge dem det de behöver för att överleva.
Det är en förändrad värld de ska ut i. Jag tror inte att de förstår det.
De kan inte veta hur det är där ute.
Ibland blir jag så trött.
Jag ber att slutet är nära.
Jag förstår inte meningen med att alla måste lida så mycket.
Det finns ingen mening med det.
Hade ni nån före kriget?
Det hade jag.
Jag beklagar.
Alla har förlorat så mycket.
Jag var feg som gav mig av.
Man förstår inte vad krig verkligen är förrän man sett det.
Det måste vara förödande.
Jag kom direkt från Dublin.
Jag hade ingenting.
Jag fick 300 dollar för att ta en annan mans plats.
Jag förstår.
Vi har alla gjort saker som är olikt oss.
Vi ska se till att ni kommer iväg hemåt.
Tack för ert sällskap, korpral.
Om ni ursäktar, jag måste insistera på att ni vilar.
God natt, ma'am. Ha en god...ha en god afton.
God afton, korpral.
Du klarar det!
Miss Martha! Miss Martha, kom och titta!
Vad är det?
Försiktigt. Stöd försiktigt på det onda benet.
Ja, ma'am.
Försök inte forcera den naturliga läkningen, men om ni vill ta den risken...
Korpral, jag ber...
Ta det lugnt.
- Kan ni hjälpa mig ut, miss Amy? - Ja, givetvis.
- God dag, korpral. - Mina damer.
- Det är din tur i trädgården. - Ja.
- Jag hjälper korpralen, som ni kan se. - Vi kan säkert avlösa dig.
Nej, nu räcker det. Jag bestämmer vem som gör vad.
- Iväg med er, flickor. - Ja, ma'am.
Det här påminner mig om första gången vi sågs, du och jag.
Era rosor behöver beskäras och häckarna ser hemska ut.
Hela trädgården behöver ansas. Jag börjar i morgon.
Ni gör ingenting sånt.
Har ni stor erfarenhet av trädgårdsarbete, korpral McBurney?
Jag har gjort lite sånt.
Om ni verkligen har en sån talang för trädgårdsarbete...
...kan ni hjälpa oss senare under er konvalescens.
Det ska bli ett nöje, ma'am.
Kom, du har arbete att göra, miss Amy.
- Här är lite vatten om du vill ha. - Det vill jag verkligen. Tack, min tös.
Miss Martha sa åt mig att gå på lektionerna. Men jag berättade om all hjälp du behöver.
Jag hoppas att du leder bort mina klumpiga fötter från fågelbon.
Det, och att du håller mig sällskap.
Hör på, säg inte det här till de andra, men jag ser dig som min bästa vän här.
- Gör du? - Ja, givetvis.
Om det inte var för dig skulle jag fortfarande sitta under det där trädet.
Tack, my lady.
Det är bäst att du inte säger nåt ovänligt om oss till korpralen.
Varför skulle jag göra det?
Korpral.
Jag undrar hur det är med ert ben?
Det hugger till lite, då och då.
Det kan man förvänta sig.
Minns att jag inte ville att ni skulle gå på det så snart.
Ja, ma'am.
Hursomhelst uppskattar jag er vilja att... vara aktiv.
- Får jag se? - Ja, ma'am.
Ja...
Stygnen, de håller ihop fint.
Skadan läker riktigt bra.
När tror ni att jag är helt återställd?
Somliga skulle säga att ni är återställd nu.
Arméläkarna skulle säkert säga att ni är redo att återgå i tjänst.
- Så ni vill att jag ger mig av? - Det sa jag inte.
Nej, givetvis. Ni är för artig för att vara så burdus.
Jag är så burdus jag behöver vara, korpral McBurney.
Eftersom ni tog upp det. Jag skulle säga att benet är läkt i slutet av veckan.
- Det är om bara några dagar. - Ja, det är det.
Vart ska jag ta vägen?
Det är helt och hållet er egen angelägenhet, korpral.
Men jag tror att ni kan hitta kolonner av era egna trupper på huvudvägen mot Richmond.
Er trädgård behöver konstant skötsel.
- Ni behöver en trädgårdsmästare på heltid. - Kanske det.
Men i dessa tider får man reda sig utan.
Visst är det synd att jag inte kunde fortsätta att vara hjälplös.
När?
Jag vet inte exakt, men hon bad honom att ge sig av.
Då får vi göra det så behagligt för honom att han inte ens funderar på att lämna oss.
Vi skulle kunna föreslå för miss Martha att korpralen får äta middag med oss.
Ja, det måste vara ensamt att äta ensam på sitt rum.
Vi kan visa honom lite av Söderns äkta gästfrihet.
Miss Edwina Morrow.
Jag har saknat att vara nära er.
Har ni?
Ja.
Ni har ingen aning om hur underbar ni är.
Miss Farnsworth tyckte att det var dags för mig att ge mig av.
- Jag vill inte att ni lämnar oss. - Jag vill inte lämna er.
Jag älskar dig, Edwina.
Snälla...säg inte så, om ni inte menar det.
Jag menar det.
Jag visste vad jag kände första gången vi pratades vid.
Jag var rädd för att säga nåt, av rädsla att du aldrig skulle låta mig komma nära dig igen.
Jag säger det bara för att vi har ont om tid. Det kanske är min sista chans.
Jag inser att jag inte är god nog för dig, Edwina.
- Det är inte sant. - Det är det.
Du tror inte tillräckligt på dig själv för att förstå det.
Jag är trött på det här kriget.
Jag vill se Västern.
Om du kan ta dig till Richmond kan min far hjälpa dig.
Följ med mig.
Korpral?
Miss Martha välkomnar er att äta med oss.
Åh, har ni hört? Miss Martha bjöd in korpralen till middagen i kväll.
- Är du klar? - Nästan.
Miss Alicia, för mycket grädde.
Nu slutar ni fnissa.
Uppför er.
- Den klänningen klär er, miss Edwina. - Tack.
Man skulle kunna se fler attraktiva axlar om alla fick ha såna klänningar.
Det är förstås inte är helt passande i en skola för unga kvinnor.
Men vi vet att miss Edwina är van vid societeten i stan, med andra perspektiv.
Jag föreslår att vi byter samtalsämne.
Och att miss Edwina drar upp sin sjal.
Ja.
Då borde vi slippa fler spekulationer i ämnet.
Det här är den bästa måltid jag fått på länge. Tack, ma'am.
Miss Alicia gjorde pajen själv.
- Jag hoppas ni gillar äppelpaj. - Jag älskar äppelpaj.
- Det är min favorit. - Är det mitt recept, Alicia?
Det är det.
- Jag plockade äpplena. - De är jättegoda.
- Äppelpaj är min favorit också. - Verkligen?
Vi har haft turen att ha tillräckligt med vatten till vår trädgård.
Ja, ma'am.
Ska vi lyssna på lite musik?
Det är en vacker melodi, Jane.
Visst är den.
Jag har alltid tyckt att den är rätt romantisk.
Absolut.
Mademoiselle, får jag föreslå en dans?
Snurra.
Vänta, vänta.
Miss Morrow. Jag har inte haft möjligheten att berätta...
- ...hur hänförande ni är i kväll. - Tack.
Får jag besöka er i kväll?
Vill ni ha nåt för matsmältningen, korpral?
Ja, ma'am.
- Vilken underbar kväll, ma'am. - Visst är det.
- Musiken är underbar. - Ja, det är den.
Min far hade en fantastisk vinkällare på sin tid.
Det var ofta fest i huset. Folk kom överallt ifrån.
Det måste ha varit överdådigt, ma'am.
Ja. Ja, det var det.
Det var långa rader med vagnar.
Det var vackra, vackra klänningar. Män i högtidsdräkt.
Eleganta middagar och baler.
Skål för er, miss Martha.
Ni måste vara den modigaste kvinnan jag känt.
Nej.
Nej, allt vad mod är...
Är att göra det som behövs just då.
- Säg, korpral... - Ja, ma'am.
- ...tror ni att kriget är över snart? - Mycket snart.
Tidigare än ni sydstatsbor är beredda att erkänna.
Jag vet.
Och ni skulle behöva lite hjälp här.
Hjälp av en man.
- Mycket vackert, miss Jane. - Korpralen trivs verkligen i kväll.
Flickor.
Nu samlas vi till aftonbön.
Vår Herre...
...vi ber Dig skydda vår skola...
...och vi ber Dig skydda våra modiga soldater.
Och får vi be för vår vän, korpral McBurney...
- ...på hans resa? - Ja.
Ja, miss Amy.
Korpral McBurneys vistelse här har lärt oss alla nåt viktigt.
Fienden som individ är inte vad vi trodde.
Låt oss böja våra huvuden i tyst begrundan.
God natt, miss Edwina.
God natt, korpral.
God natt, ma'am.
Snälla! Sluta!
- Jag gör ingenting! - Tyst, flickor!
- Ni behöver er vila. - Verkligen.
- God natt, ma'am. Tack för er...gästfrihet. - God natt, korpral.
Sov nu.
John...
Edwina...
Edwina!
Älskling.
Vänta.
Edwina...
...hör på, snälla...
- Nej. - Underbara Edwina... Snälla.
- Är han död? - Hämta ett rep! Vi måste stoppa blodet.
Skynda dig!
Vad hände?
Jag var i chock, jag kunde inte lämna rummet.
Det var hemskt hur han rusade in...
...och så kom Edwina och började slåss med honom.
Vi måste flytta honom till bordet.
Ni hörde. Skynda er.
- Jag gjorde inget... - Lyft honom! Hjälp mig att flytta honom!
Tyst. Tyst.
- Vad ska ni göra? - Sluta. Gå till era rum.
Gå! Jag vill att ni går till era rum nu.
Gå!
Vi måste amputera det.
- Vad? - Benet är illa brutet, jag kan inte göra nåt.
Jag är ingen kirurg. Han förlorar så mycket blod.
- Snälla... - Benet är dött i morgon.
- Vad vill du att jag ska göra? Ska han få dö? - Nej! Nej!
Edwina, se på mig!
Jag behöver trasor. Jag behöver kloroform.
Gå till rökeriet. Hämta sågen. Nu.
Skynda dig. Skynda dig!
Snabbt! Han förlorar blod!
Edwina...
...hämta anatomiboken.
Min själ väntar och Hans ord ger mig hopp.
Min själ emotser Herren mer än de som vakar in morgonen.
Herregud!
Vad har du gjort med mig?
- Herregud! - Jag har väntat i flera dagar på dig.
- Du vet inte hur ledsen jag är! - Ledsen! Du kunde ha stoppat henne!
- Jag kunde inte. - Varför stoppade du henne inte?
- Där är hon! Slaktaren! - Vi räddade ert liv.
- Vi hade inget val. - Ni hade inget val eller ville straffa mig...
- ...för att jag inte kom till er! - Det var en olycka.
- Hon räddade ditt liv. - Du är värre än hon!
Planerade ni det tillsammans? Nu är jag i ert våld!
- John, snälla... - Låt mig vara!
- Ge mig nåt mot smärtan! - Vi hämtar en flaska åt er.
Du berättade inte att det var ett hus med galna kvinnor.
Miss Martha, vad ska vi göra?
Marie såg nordstatssoldater närma sig.
Om vi släpper honom går han till dem och berättar om vår trädgård och vår ko.
- Han skulle visa dem tillbaka hit. - Exakt.
Era hämndlystna slynor!
Hur går det för dig?
Jag försökte minska miss Marthas misstankar mot oss.
Jag oroade mig så för dig.
- Du är snart stark igen. - Håll tyst.
Kan jag hämta nåt åt dig?
Hämta nyckeln åt mig.
Hon skulle veta om den försvann.
- Du vet att det skulle försätta mig i knipa. - Hämta den bara.
Det kan finnas en annan i byrålådan med hennes värdesaker.
Aj!
Hämta den där nyckeln.
Okej.
Jag ska.
Vem är där?
Det är Jane.
Jane.
Öppna dörren ett ögonblick, kan du det?
Snälla.
Jane. Jane, vart är du på väg?
Jag ska bara ut i trädgården, korpral.
Spela en melodi för mig, kan du det?
Gör du det för mig, Jane? Spelar du en av de vackra melodierna?
- Vacker som du. - Snälla.
Jag är ingen ond person, Jane.
Skulle du kunna lägga ett...
...gott ord för mig hos miss Martha och de andra?
Då kanske det kan bli som det var förut.
- Kan du be henne låt mig stanna? - Hon verkar göra det.
Nej, jag menar... att hon ska säga att jag är välkommen.
Att hon pratar med mig och låter er alla prata med mig.
Kan du höra om hon kan göra det?
- Ja, sir. - Tack, Jane.
Jag vill att han ger sig av.
Vi får vänta tills nordstatssoldaterna passerar.
Jag hoppas våra män driver dem tillbaka.
- Miss Martha, jag är rädd. - Jag vet, kära du.
Han sa han skulle döda mig om jag väsnades.
- Var tyst. - Vi måste vara starka.
Han skadade henne inte. Hon är väl oskadd?
Han ville skada henne.
- Vi vet inte vad han ville. - Säg inte emot mig, miss.
- Jag tror inte att han ville skada nån. - Kanske, men vi vet inte.
Vad lär ni er idag, Söderns vackra damer?
- Konsten att kastrera? - Kan ni inte bara gå?
- Vi hjälper er med era saker så kan ni gå. - Så jag får gå nu, får jag?
Men utan mitt ben! Har ni lekt färdigt med mig?
Jag går när fan jag vill. Allt kommer att förändras här nu!
Låt mig berätta hur det ska bli. Vet ni varför Edwina knuffade ner mig?
Eller varför miss Martha tog mitt ben!
För att jag inte gick till hennes rum! Eller Edwinas!
Nej, de gillade inte det!
- Det är nog. - Jag säger när det är nog.
Var snäll och skrik inte, korpral McBurney. Du skrämmer Henry här.
Amy!
- Amy... - Håll dig borta från mig!
Åh, miss Martha, vad ska vi göra?
Det ordnar sig. Det ordnar sig.
Jag vill att du hämtar den blå trasan. Och att du går till grinden.
Låtsas att du samlar valnötter, knyt trasan på grinden och kom tillbaka hit.
- Kan du göra det? - Ja, miss Martha.
Bra. Skynda dig.
Vad gör du där, miss Amy?
Gå in och stanna där.
Hjälp!
- Låt mig vara! - Vad sa miss Martha?
- Låt mig vara! - Varför satte du upp signalen?
- Miss Martha! - Amy!
Vad tänker du på som låter en liten flicka gå dina ärenden?
Korpral McBurney, jag ber.
Det är okej.
Kom in med oss.
Vi har en flaska bourbon till i källaren.
Fortsätt.
Gå dit och sitt ner.
Sitt ner. Sitta ner, allihop.
Amy, jag trodde vi var vänner.
Jag ville aldrig skada någon av er.
Titta på mig, titta på vad ni har gjort med mig.
Jag skulle hellre vara död än utan ett ben.
Haltande omkring.
Varför dödade ni mig inte när ni hade chansen?
Jag ser hur ni alla ser på mig, med avsky och ömkan.
Jag är inte ens en man längre!
Jag trodde på er vänlighet och litade på er och ni lekte med mig och slaktade mig.
Jag har fått nog av er ondska.
Jag har sex skott kvar. Den av er som försöker nåt, jag svär, den skjuter jag!
Hör ni mig?
Nästa skott är för en av er!
Edwina. Edwina.
- Vad gör du? Nej... - Släpp!
Vad vill du?
Hur kunde ni låta henne vara ensam med honom?
- Alicia, snälla, låt mig tänka. - Det var ett misstag att ta hit honom, Amy.
Klandra inte henne, hon gjorde det av ren godhet.
Jag försöker tänka. Han måste bort. Vi är inte säkra här...
...så länge han är i huset.
Kan vi inte lämna honom i skogen?
Nej, det skulle vara för stor risk.
- Vi kunde hänga honom? - Vi kan inte ta till brutalitet.
- Vi kan inte fortsätta att ha honom här. - Jag vet, det är därför jag måste tänka.
- Jag försöker att tänka ut en plan. - Jag kan tala om att han inte är välkommen.
- Du gör inget sånt. - Du är dum som tror att han...
- Flickor. Snälla! - Ska ni gå och hämta hjälp?
Jag kan inte. Jag kan inte lämna er här ensamma med honom.
Han älskar svamp.
Korpralen älskade svampen vi serverade honom.
Tänk om Amy plockar den sorten...
Speciellt åt honom?
Tror du att du kan göra det, Amy?
Tror du att du kan hitta svamparna?
Du måste vara mycket försiktig.
Du måste gå...
...snabbt ut ur huset.
- Ja? - Ja, miss Martha.
Han får inte se dig.
Det är vad vi ska göra. Vi ska laga en god middag.
Vi ska bjuda in honom på en avskedsfest.
Vi gör i ordning rökt skinka och bakar bröd.
Och sedan ska vi fräsa svampen i smör och vin.
Tillåt mig.
- Tack. - Ingen orsak.
God afton, ma'am.
- Mina damer. - Korpral McBurney.
Vi hyser inget agg.
Vi har förberett den här måltiden för att fira er förestående avresa.
Tack för att ni ursäktar mitt utbrott.
Tänk inte på det.
Jag skulle vilja tacka er för allt detta. Det ser ut...
...som den finaste måltid jag nånsin sett.
- Ja. - Vänta, vänta.
Vi måste be bordsbön.
Herre, välsigna denna måltid och ta emot vår tacksamhet för Din nåds gåvor. Amen.
Amen.
Kan du hälla upp ett glas vin åt mig, Marie?
Tack.
- Tack. - Det var så lite.
Miss Amy plockade svampen idag. Vill ni ha lite, korpral?
Ja, verkligen. Jag gillar dem.
Tack så mycket, miss Marie.
Miss Morrow?
Miss Edwina.
Ni gillar inte svamp.
Det är sant, det gör jag inte.
Okej, då.
Tack.
Jesus.
Miss Amy, plockade du svampen själv?
Utsökt.
Jag kommer inte att vara kvar mycket längre.
Men medan jag är här...
...vill jag gottgöra för...
...alla de olyckliga saker som hänt.
Miss Alicia...
...berätta, hur det går med ert broderi?
Det går fint.
Jag måste säga, rosorna ser fantastiska ut.
Blush noisette har alltid varit en av mina favoriter.
John?
- Jag kan inte andas. - John?
Vad är det? Vad?
Vad?
Vad är det?
Miss Amy...
Håll era stygn i en rak linje som jag visade er.
Edwina.
Edwina!
Ja, miss Martha.
Inte så tätt, miss Amy.
Ansvarig utgivare: Zoran Slavic United International Pictures AB
© Översättning: Peter Simons BSO 2017